![Kemal Malovčić i u penziji se bavi pjesmom: Da se pitalo Sarajevo danas bi radio na njivi](https://www.bl-portal.com/wp-content/uploads/2024/06/kemal-malovcic11-420x248.jpg)
Kemal Malovčić i u penziji se bavi pjesmom: Da se pitalo Sarajevo danas bi radio na njivi
19.06.2024. | 12:18Razgovarati sa popularnim pjevačem Kemalom Malovčićem je uvijek zanimljivo i interesantno. On je kao enciklopedija, prepun informacija, detalja iz muzičkog života, a ponekad otkrije i što se mnogi od njegovih kolega ne bi nikada usudilo.
Malovčić iako je u penziji još uvijek je kako muzički isto tako i koncertno aktivan.
-Ma, ja sam već duži period u penziji, pjesmom se i dalje bavim, ali ne kao prije. Nije mi potrebno da po svaku cijenu putujem, svaki vikend da pjevam. Ja imam taj neki svoj rahatluk kojeg nikom ne bi dao. Biram nastupe, više ne žurim – izjavio je Malovčić. Na pitanje da li naplaćuje snimanje dueta, Kemal odgovara da je snimao duete i sa poznatim i sa nepoznatim.
– Najdraži mi je sa Donnom Ares, pa sa Jovanom, Fazlijom. Ali, zaista ne naplaćujem snimanje dueta, jer želim tim nekim mladim i nepoznatim pjevačima sa kojima sam snimao da izađem u susret, da ako mogu preko mene postanu popularni. A, sva ta snimanja ne naplaćujem, ne treba mi novac – navodi Malovčić i dodaje da ima dovoljno novca zbog čega ne treba da radi u punoj snazi kao nekad.
– Ja imam te neke nekretnine, pa imam penziju, pa imam neke lokale koje sam iznajmio… Imam veliki stan za koji više apsolutno ništa ne plaćam. Dakle, Allah dragi mi je dao sve, još samo zdravlje – ističe on.
Na pitanje da li ga je stvorio Miodrag M. Ilić (Mile Bas -Južni vetar), Malovčić odgovara:
-Mile je odličan muzičar, autor. Napravio je Sinana, Mileta, Šemsu, ali mene nije. Ja sam već imao dvadeset snimljenih ploča kada sam došao u Južni vetar. Čak je i Dragana imala par snimljenih ploča prije nego što je došla kod njega. Svi koji su ga uvrijedili bi trebali da se izvinu tom čovjeku, koji je od njih napravio vrhunska imena. Ja se sigurno vraćam Miletu u Južni vetar ako mi bude dao dobre pjesme. On je nekim anonimusima davao dobre pjesme, ali ih oni nisu mogli iznijeti. Jašar je pametan, sarađuje sa njim i uvijek ima veliki hit. Neki od pjevača bi trebali da mu ljube ruku, jer su kod njega faktički došli sa ceste. Nisu imali ništa, a sad imaju sve – kaže on.
Malovčić je u intervjuu za Ekspres naveo da se ne boji kraja života, jer je u životu postigao sve što se može postići.
– Niko nije ostao na ovom svijetu. Otišli velikani nad velikanima, pa što ne bi jedan Kemal Malovčić – kaže on i dodaje da mu je najžalije Tome Zdravkovića, kao i Donne Ares, ali i svih onih koji su otišli, a sa kojima je sarađivao. Malovčić ističe da je Toma bio jedan veliki boem.
– Pamtiću ga po jednoj turneji koju je radio Sadik Pašić, a ja sam bio zadužen za Tomu, da ga vozim u automobilu i da pazim na njega da se ne napije prije nastupa. Tako smo došli u Žarkovac, ja mislio on u sobi, odem po njega, a njega nema. Tražim ga svugdje i na kraju ga nađem na jednoj građevini, on sjedi sa radnicima, svira, pjeva i pije sa njima. Ja ga tako pijanog u kola, odvedem u dvoranu, a on izađe i kaže: „Dragi narode ja sam pijan i ne mogu pjevati. Ja ću ovdje stajati, a vi pjevajte“. Tako on stoji, a prepuna dvorana pjeva. Bio je poseban na svoj način. Pred sami kraj njegovog života nije nigdje htio bez mene da ide. Nekako sam mu bio legao. Valjda zbog toga što sam stalno i djevojke privodio, a njemu je to odgovaralo. Kada je umro nisam mogao da mu odem na sahranu i baš mi je bilo žao – priča Kemal.
Kako komentariše da se u regionu ne gleda na neka vrhunska muzička imena starije generacije, Kemal odgovara:
– Jedna Lepa Lukić ode u rijaliti, jer jadna ne zna šta će od sebe. Nema djece, porodice, nema nastupa, pa onda ode u to smeće da se prezentuje, a bila je vrhunsko ime. Pa jedan Šaban Bajramović je bijedno na kraju živio i umro u Njemačkoj, pa Kvaka koji nije imao za sahranu. Pare nas pjevača i muzičara uopšteno su proklete. Svi se “gađaju“ nekim ludim ciframa, 10 ili 20.000 evra. Možda onaj ko je došao na taj koncert je dao posljednji dinar, a djeca mu nemaju šta da jedu. A, taj isti pjevač od tog novca ode i kupi drogu. Taj novac je vrlo težak i kako rekoh proklet. Ja nisam nikada htio od nekog menadžera ili vlasnika diskoteke uzeti novac ako vidim da nije bilo posjete – kaže Kemal.
Na pitanje gdje mu je bio najveći honorar, Malovčić navodi da je to nesumnjivo na ciganskim svadbama.
– Nesumnjivo to je na ciganskim svadbama, a koje se ne dešavaju često. Dešavalo se da samo od bakšiša uzmem desetak hiljada evra. A, danas ih ima dođu na koncert i uzmu 30.000 evra, ali sve je to kratka vijeka. U moje vrijeme je bilo drugačije, a o tolikoj sumi nije se ni sanjalo. A, neki i lažu da uzimaju toliku lovu. Ima danas nekih pjevača uzmu bakšiš i pobjegnu. Napije se na nastupu, pokupi moj, njegov i ostalih pjevača bakšiš i pobjegne. Prije toga svako malo mora u WC, pa trpa pare u gaće, majicu, čarapu….Ja nikad nisam ukrao bakšiš od kolega – ističe on i priča da je pjevao i „opasnim“ tipovima.
– Jesam pjevao sam ne samo opasnim, već najopasnijim, ali ja sam bio samo pjevač. Ispunjavao im muzičke želje. Gađao ih pjesmama, oni mene parama. To su bila gospoda. Niko me nije smio dirnuti ni ružno pogledati. Ali, bila su to neka druga vremena. Ja sam se uvijek sa njima lijepo dogovarao, niko me nije tukao, nije mi niko ni šamar udario. Čak sam ponekad znao da dođem i besplatno da im pjevam. Jednostavno znao sam jedan dan da poklonim – kaže Kemal.
Navodi da je bilo pjevača koji su bili pretučeni jer su uzimali novac od jednog gazde, pa odu da pjevaju drugom. Kaže da je na estradi sa svima dobar, da zna o mnogima dosta toga i lijepog i ružnog ali da ga ne zanimaju.
Na pitanje da li je učestvovao na audiciji za pjevača, Kemal priča da je išao i to nikakav i sa par novčića u džepu.
– Naravno da jesam, obučen nikako, a otac mi da onih njegovih zadnjih pet banki za autobus. Ja nikad na bi bio u žiriju, ama baš nikada. Dva puta sam bio od strane žirija u Sarajevu, od strane Jovice i Šerbe otjeran, jer po njima nisam bio nikakav pjevač. Onda sam otišao u Beograd i pokojni Tihomir Sikić mi je dao karijeru. Čovjek me našao u kafani u Gospiću, odveo me u Beograd, napravio mi pjesmu, snimio ploču i evo pjevam vec 50 godina. Da nije bilo Beograda ne bi bilo ni mene.
Objašnjava i da ga je Beograd prepoznao, a Sarajevo ne.
– Beograd je prepun odličnih pjevača, muzičara, svirača, koji jednostavno prepoznaju ono nešto. Ništa ne glume, već ti nude pomoć i nisu zavidni. Tada sam snimio pjesmu „Nevjernice moja“ i odmah je ploča sa tom pjesmom postala zlatna. Po Sarajevu bi danas još uvijek radio na njivi – zaključuje Kemal.